Задачата на НАСА е да изследва неизвестното.
Има много неща, които не знаем, а искаме да научим.
Такава е природата на Вселената.
В търсенето на отговори, учени летят в космоса,
а космически сонди извън пределите на Слънчевата система.
Откритията са съпроводени от рискове.
Изследването на космоса е като да запалите клечка кибрит в тъмното,
без да знаете какво ви дебне от сенките.
Там може да има всичко.
Странни летящи обекти на Луната и Марс...
Нещо саботира, или се опитва да саботира, работата на станцията.
Интелигентни светкавици и изоставени космически станции...
Неочакван нашественик, дебнещ в Слънчевата система...
и извънземен кораб, задвижван от ядрени експлозии.
Обектът е поразителен.
Той не е сам в небето, с него има нещо.
Мисиите на НАСА откриват тревожни доказателства...
ОК, виждаме три или четири обекта.
Да, има три обекта.
...които продължават да озадачават най-добрите учени.
Това е пътешествие в неизследвани територии.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА Епизод 5
19 юли 1969 г.
Докато Аполо 11 прави последно сближаване с Луната,
астронавтите са заслепени от загадъчна светлина.
Дори най-яростните критици признаха, че това се е случило,
че те са видели нещо.
В НАСА смятат, че това са лунни отломки.
Било е нещо друго, нещо загадъчно.
Може би там има нещо, което хората не бива да знаят?
Загадката на кратера Аристарх
Няколко часа след стъпването на астронавтите на Луната,
германски астрономи съобщават за странни светлини в кратера Аристарх.
Аполо 11, тук е Хюстън. Продължете.
От центъра за управление веднага молят астронавтите да проверят.
Имахме съобщение за някакви светлини в кратера Аристарх.
Разбрано, Хюстън. Виждаме Аристарх на север от нас.
Може ли да погледнете дали има нещо интересно?
Това, което Аполо 11 виждат, е невъзможно за обяснение.
Има...
... една област, която е осветена повече от другите.
Астронавтите видели светлина в кратера.
11-ти, тук Хюстън.
Можете ли да различите някакви цветове?
Не, няма никакви цветове, Брус.
Целият разговор се състоял по комуникатора,
но внезапно забелязали електростатични смущения,
а после настъпила тишина.
Връзката с мисията прекъсва за почти минута и половина.
Дали НАСА иска да скрие от обществеността,
че на Луната има нещо, което не бива да е там?
Астронавтът Чарлз Дюк не смята така.
Той е бил на смяна в Центъра за управление веднага след инцидента.
Може ли да ни дадете отчет за ситуацията?
Самият аз разговарях с тях 8 часа...
до кацането им на Луната.
Не помня да е имало разговори за някакви смущения.
Дали там има нещо, което хората не бива да знаят?
Случаят от години не дава покой на изследователя Питър Шулц.
Наблюдавам подобни явления на Луната от 40-50 години.
И разбрах, че е опасно да се публикува нещо за това.
Може да ви коства кариерата.
В НАСА го наричат "краткотрайно лунно явление".
Тези явления може да имат изкуствен произход.
На Луната има много подобни явления,
но не мога да ги коментирам.
Понякога ги има, друг път ги няма.
Но ако са с изкуствен произход,
тогава всички приказки за Луната като за мъртва планета
са лъжа.
Официалната позиция на НАСА за блясъка в Аристарх
е, че той се дължи на отразена в прахта светлина.
Но Шулц твърди, че Слънцето не е било на нужната позиция,
за да може отражението да бъде видяно от Аполо 11.
Когато астронавтите са прелитали над Аристарх, там е било нощ,
така че не може да e отражение.
Трябва да е нещо друго.
Това наистина е загадка.
Официалното обяснение на НАСА си остава "слънчев отблясък",
макар че не всички са съгласни с това.
Хора са уволнявани, защото са се опитвали да разгадаят феномена.
Невероятно!
Вероятно всички онези доклади на астрономи,
които твърдят, че са видели нещо,
са верни.
Случаят с Аристарх става първият от многото,
при който изследователите смятат, че на Луната има някой.
Дори и днес има хора, които смятат, че на Луната има артефакти,
оставени от други цивилизации.
Спомнете си монолита от филма "2001: Космическа Одисея".
Възможно е Луната все още да крие тайни,
но една от луните на Марс,
може да се окаже най-голямата загадка в Слънчевата система.
Данните, които получихме от апарата "Фобос",
изглежда показват, че Фобос е кух.
Има предположения, че това е огромна космическа станция.
Ако е истина, това ще промени всичко.
Марсианска космическа станция
Малък, бърз и с ниска орбита...
Фобос се намира само на 9300 км от повърхността на Марс
и орбитата му се снижава.
Астрономите са изчислили, че Фобос ще се сблъска с планетата
в следващите 10 млн. години.
Съвсем скоро според астрономическото време,
а това поражда някои трудни въпроси.
Ако в астрономията нещо трае 10 милиона години,
то не е част от образуването на Слънчевата система,
а е нещо по-младо.
Откъде идват тези обекти,
как Фобос е попаднал в орбита около Марс?
През 1958 г. руският астрофизик Йосиф Шкловски
си задавал същите въпроси.
Когато измерил орбиталната скорост на Фобос,
той направил удивително откритие.
За негова изненада, скоростта му се променяла,
но имало и още.
Благодарение на изследванията му на Фобос,
се появила идеята, че спътника е кух.
Експертите на НАСА били шокирани.
Това е една от причините да се отправим към Марс -
да проучим възможността луната му да е куха.
Защото ако Фобос е кух,
това открива много нови възможности.
Ако той наистина е кух,
това означава, че някой го е поставил там.
Защо някой би строил куха луна в орбита около Марс?
Като станция за презареждане, като стартова площадка?
Ако аз определях приоритетите в НАСА,
щях да се интересувам и от Фобос.
Голяма част от бюджета на НАСА е черен, секретен.
Това са военни и разузнавателни проекти.
Може би някой от тях са изследвали луните,
които в действителност са кухи отвътре?
Този, който се добере до Фобос първи,
може да се окаже в изгодна позиция.
Кацането на Фобос ще е огромен технологичен пробив,
какъвто никоя агенция все още не е правила.
Всеки път щом се опитаме да изпратим експедиция на Фобос,
тя се проваля по някаква причина.
Може би нещо ни пречи да отидем там?
Възможно е първата ни успешна мисия до Фобос,
да се окаже нов етап в развитието на човечеството
и за тези, които ни наблюдават.
Но астрономът Дж. Дж. Кавелаарс не счита, че Фобос е изкуствен.
Направихме спектрален анализ на повърхността на Фобос
и видяхме, че съставът му е същият като на астероидите.
Това ясно показваше, откъде е дошъл.
Ако съдържаше някакви редки елементи...
щяхме да ги засечем.
Ако Фобос е астероид, как е възможно да е кух?
В основата си Фобос се състои от камъни,
уплътнени с прах.
Между скалите има много празнини,
поради което неговата плътност е относително ниска,
в сравнение с плътността на скалите.
В НАСА смятат, че са били нужни милиарди години
за да може гравитацията да събере тези отломки в едно.
Фобос е просто голяма купчина камъни.
Определено не е космическа станция.
Фобос не е космическа станция.
Но това не означава,
че той не може да стане такава.
Той е идеална площадка за изследване на Марс,
а може би и за неговото заселване.
Ако Фобос все още не е космическа станция...
не се тревожете, ще стане.
Още сме далеч от пращането на човек на Марс,
но последните мисии на НАСА показаха, че нещо...
или някой, вече е бил там.
Успяхме да изпратим всъдеход на Марс
и кое е първото нещо, което видяхме?
Два прелитащи обекта.
Изминахме 8 млн. километра
и видяхме НЛО-та, летящи на Марс.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Докато "Кюриосити" полага нова ера в изследването на Марс...
Това е главното събитие в живота на всеки от нас.
... удивителни кадри оставят учените без дъх.
Видяхме не едно, а две НЛО-та.
Това не е ли шокиращо?
Компаньоните на Кюриосити
6 август 2012 г.
Главният експерт на НАСА Джим Бел очаква
новата системата за приземяване "Небесен кран",
да спусне роувъра "Кюриосити" на повърхността на Марс.
Почувствахме невероятно облекчение.
Заля ни вълна от радост.
След 8-месечно чакане,
учените за първи път виждат снимки с високо качество
на Червената планета.
Но на снимките, завладели вниманието на света,
се вижда, че "Кюриосити" си има компания.
Толкова дълго искахме да отидем на Марс,
а сега "Кюриосити" е там и първото, което виждаме от камерите му
са два летящи обекта.
И зловещ облак, мержелеещ се на хоризонта.
И това не е всичко.
С голяма скорост през облака преминава ярък обект.
Появата на две НЛО-та според мен е много странно.
Може би някой там ни е очаквал,
за да види какво правим в космоса.
Появила се теория, че бялата точка може да е Фобос или Деймос -
луните на Марс.
Но Бел не е убеден в това.
Точката от снимките не се движи в правилната посока,
нито има правилната скорост и яркост,
за да е Фобос или Деймос.
За Джим Бел самото движение на обекта е проблем.
Защото първите снимки, направени след кацането,
са статични фотографии.
Направихме няколко снимки с камерите на "Кюриосити"
веднага след кацането.
Не сме снимали поредица от кадри за да правим таймлапс филм.
Камерата на "Кюриосити"
е направила само 8 снимки при кацането
и всички те са статични.
Така че ако точката на снимката се движи,
това трябва да е добавено по-късно.
Това е една и съща снимка.
Как може да се направи филм от една снимка?
Астрономът Марк Дантонио е специалист по изображения.
Той ще докаже колко е лесно да се подправи подобна снимка.
Взех снимката с облака на хоризонта,
eто го там на хоризонта,
и добавих изображение на НЛО.
Ако натисна клавиша, обекта започва да се движи
и, летейки, изчезва зад прибора на роувъра.
Но всичко това е фалшификат.
Ето колко е лесно да промените снимка на НАСА.
Публикуваме снимките в Интернет почти в реално време
и всеки може да ги свали,
и ако иска може да промени яркостта им,
да ги размножи и да направи таймлапс.
Хората днес са добре запознати с подобни програми.
Последното доказателство е облака на хоризонта.
Облакът беше неподвижен
и това беше проблем, защото имах чувството, че е мистификация.
Макар това да не обяснява присъствието на облака,
нещо трябва да го е предизвикало.
За да открием отговора, трябва да проучим събитията преди кацането.
Колегите ми смятат, че случайно сме заснели
разбиването, експлозията на Небесния кран.
Целият модул отлита зад хоризонта, с достатъчно гориво в него.
Там се разбива в повърхността и избухва, вдигайки голям облак.
Мисля, че точно това виждаме на снимките.
Но не всички са съгласни с това обяснение.
Много опростено, много удобно.
Смятам, че със сигурност сме знаели,
че Небесния кран се е разбил по обратния път.
Всички знаехме за това.
И до днес НАСА няма официално обяснение за аномалията.
Може би трябва да търсим по-надалеч признаци за извънземна активност.
Извън метановите облаци учените забелязват нещо,
което навежда на една удивителна възможност...
Засякохме високи нива на радиация,
идващи от дълбокия космос.
Един от вариантите е това да е нечия ядрена ракета.
Това е най-страхотното преживяване, което можете да си представите.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Учените от НАСА засичат странни рентгенови сигнали
в съседна галактика.
Може би това е нечия ядрена ракета.
Възможно ли е това да са следи от извънземен кораб?
Хвърляте атомни бомби от задния люк и яхвате вълната.
Трябва да продължим с изследванията.
Извънземен звездолет
2010 г.
Обсерваторията "Чандра" засича следи от рентгеново излъчване
в съседния галактически куп Малък Магеланов облак.
Отначало астрономите го помислили за пулсар.
Пулсарите са бързо въртящи се неутронни звезди
и се образуват след смъртта на масивни звезди.
При разрушаването на звездата цялата й маса се концентрира
в малка сфера - пулсарът.
Наричат ги "пулсари", защото, когато тези свръхплътни обекти се въртят,
излъчват рентгенови импулси.
Но този пулсар се държи много странно.
Обектът прави един оборот на 18 минути.
Много по-дълго от всеки друг пулсар.
Невъзможно е пулсар да прави един оборот на 18 минути.
Получените от нас данни изглеждат безсмислени.
Ако това не е пулсар, тогава какво е?
Когато в космоса откриваме мощен източник на радиация,
един от вариантите е, че това е нечия ядрена ракета.
Ядрена ракета, която се взривява на всеки 18 мин., може да звучи странно,
но от физична гледна точка в това има смисъл.
За да се движите напред, трябва да имате ускорение,
според Втория закон на Нютон.
Един от начините е да изгаряте химическо гориво,
както при днешните ракети.
Другият е да хвърляте бомби и да ги взривявате,
а взривната вълна ще ви тласка напред.
В зората на космическата ера
се е считало, че за това могат да се използват атомни бомби.
Радиационният поток ще тласка космическия кораб напред.
Всеки взрив ще ви движи напред.
Хвърляте бомби от задния люк и яхвате вълната.
Това е най-страхотното преживяване, което може да си представите.
Звучи като научна фантастика, но не е.
Секретни документи на проекти от 50-те години показват,
че в НАСА сериозно са разглеждали атомните бомби
като способ за придвижване.
Този проект се наричал "Орион".
Обсъждало се е използването на атомни бомби,
за изпращането на колония
с размерите на Емпайър Стейт Билдинг на Марс.
Това е разглеждано на сериозно и на хартия е работело.
Атомният взрив присъства и в самото изстрелване.
Даже в атмосферата е трябвало да има няколко.
Проектът "Орион" е закрит през 1964 г.,
заради договора за забрана на ядрените опити.
Но човешките договори не могат да спрат извънземните цивилизации
да използват технологията.
Ако засечем сигнал от толкова далеч,
значи неговата енергия е много по-мощна
от каквито и да е атомни бомби, произведени от човек.
По всичко изглежда,
че този сигнал не е дело на развита цивилизация.
Ако това не е извънземен аналог на "Орион",
тогава учените трябва да обяснят странното поведение на пулсара.
Засега не знаем защо се върти толкова бавно.
Но има теория, че е заради въздействието на друга звезда,
която забавя въртенето му.
Все още ни предстои да го разберем.
Ако това е пулсар, то той не се държи като обикновен такъв.
Той е необикновен спрямо нашата гледна точка
и има същото поведение, каквото би имал нашия "Орион".
Понякога наблюдаваме нещо странно и необичайно.
Добре е, че мозъкът ни си задава въпроси:
Ами ако някой иска да се получи точно това?
Може ли светкавицата да говори сама със себе си?
Видяхме светкавица в едната буря,
а след секунди блесна мълния и в другата.
Тайнствени знаци в небето като извънземен код.
Изглеждаше така, сякаш разговарят помежду си.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Астронавтите в орбита наблюдават загадъчно явление,
което е незабележимо от земята.
Понякога се сблъскваме с неща, които не можем да проумеем,
прекалено са странни.
Не знаем какво става горе.
Бури, на стотици километри една от друга,
общуват помежду си.
Бурите са на голямо разстояние една от друга,
как едната може да знае какво прави другата?
Интелигентни светкавици
След трагедията случила се със совалката "Колумбия",
учените от НАСА анализират записите от последната й мисия.
Невероятните кадри доказват това,
което астронавтите докладват от зората на космическите полети.
От орбитата ни на 300 км височина,
откъдето се вижда на хиляди километри във всички посоки,
винаги могат да се видят мълнии.
Всеки ден милиони светкавици удрят планетата ни,
като убиват много хора и нанасят големи щети.
Донякъде знаем повече за случващото се вътре в звездите,
отколкото за процесите в мълниите, които са близо до нас.
Астронавтите докладват, че мълнии, на стотици километри една от друга,
проблясват в точно определен порядък.
Внезапно някъде проблясва светкавица,
която дава началото на поредица други.
Това е някаква верижна реакция.
Те следват една след друга.
Преминават през облаците и ги разреждат.
Има някакъв модел, по който се движат.
Метеорологът Скийт Вогън e дал име на това уникално явление -
"симпатикова светкавица".
Това название възникна,
когато видяхме два големи буреносни фронта,
на разстояние 2500 км един от друг.
Видяхме светкавица в едната буря,
а след секунди блесна мълния и в другата.
Изглеждаше така, сякаш разговарят помежду си.
Трудно е да разберем как се случва.
Бурите са на голямо разстояние една от друга,
как едната може да знае какво прави другата?
Запитах се дали те наистина общуват помежду си
и изглежда, че това е възможно.
Физикът Стантън Фрийдман се опитва да открие обяснение
на този странен феномен.
Мисля, че този феномен е много интересен,
не са ни казвали нищо за него.
Ако внимателно разгледаме докладите за летящи чинии,
ще открием електрическата им страна, например:
цветът на зоната около НЛО-то се променя,
когато то сменя посоката си;
цветът се променя и при смяна на скоростта.
Използването на електричество за подобряване на полета
се нарича "магнитно-плазмена аеродинамика".
Това е електрическото взаимодействие на кораба с атмосферата.
Когато се занимавах с магнитна аеродинамика,
открих повече от 900 препратки към правителствени доклади,
като 90% от тях бяха засекретени.
Много ми се иска да надникна в тези секретни документи
за магнитната аеродинамика.
Докладите за магнитната аеродинамика остават секретни,
и докато не дойде определеното време,
явлението "симпатикова светкавица" също ще остане загадка.
Става нещо странно.
В космоса се случва нещо още по-странно.
Нещо там саботира космическата станция "Мир".
А странен обект следва последната мисия до Луната.
Дали това е предупреждение от някаква извънземна цивилизация?
"Оставете Луната. Тя не е ваша, а наша."
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Загадъчни светлини кръжат край станцията "Мир".
Крис Хедфийлд видя нещо през прозореца.
Нещо саботира, или се опитва да саботира, работата на станцията.
Възможно ли е извънземни сонди да наблюдават станцията?
Загадката на "Мир"
След края на Студената война,
совалката "Атлантис" се опитва да направи
една от най-опасните космически маневри в своята история.
Совалката Атлантис излита с руския скачващ модул.
Това е началото на сътрудничеството в космоса.
Совалката трябва да се скачи с руската космическа станция "Мир".
От това зависи живота на екипажа,
както и на астронавта Джери Рос.
55 метра. Стоп.
Станцията не е проектирана за скачване със совалки.
Още в началото беше съмнително, че совалката ще се скачи с "Мир".
Атлантис започнете спиране.
Не забравяйте, че станцията "Мир" тежи почти 200 тона,
а совалката почти 100 т.
И двата летят с 8 км/сек, на 300 км над Земята.
И всички трябва да внимават какво правят.
И най-малката грешка може да доведе до трагедия.
Но точно когато решили, че най-трудното е отминало,
нещо неочаквано отвлича вниманието на астронавтите.
Помня как Крис Хедфийлд каза, че вижда нещо през прозореца.
Грабнахме камери и бинокли и отидохме до илюминатора,
опитвайки се да разберем какво е това.
По време на скачването те забелязали няколко обекта,
които сякаш летели около космическата станция.
Започнали да се чудят какво е това.
НАСА твърди, че това са късчета лед,
разпръснати от вибрациите на двигателя.
Навсякъде има лед, защото водата
не може да съществува във вакуум като вода,
тя веднага се превръща в лед.
Ако хвърлим вода зад борда, тя веднага се превръща в лед.
От задната част на корпуса се откъсва много лед,
някой парчета са доста големи.
Някои от тези късчета лед прелитат покрай станцията
и отразяват слънчевата светлина.
Може да ви се стори, че са далеч от вас и че светят.
Но такова обяснение предизвиква повече въпроси, отколкото отговори.
В космоса има много лед,
но проблема е, че ако ледените частици са се откъснали от "Мир",
нямаше ли да полетят в същата, или в сходна посока на неговата?
Ала тези обекти хвърчат във всички посоки
и изобщо не се държат като късчета лед.
Ледените парчета просто трябва да отлитат,
не бива да се движат като под въздействието на тяга.
Не се съмнявам, че ледени късове се откъсват от обшивката,
при вибрациите или нещо подобно.
Но не чак толкова често, както твърдят в НАСА.
Това обяснение е лековато и никой не го проверил.
За 15 години работа, "Мир" преживява пожари,
била е на косъм от катастрофа,
и е излизала извън контрол.
Някои от екипажите дори подозирали, че не са сами.
Имало е всякакви случки.
Крис Хедфийлд дори казва, че нещо саботирало космическата станция.
Лош късмет, летящ лед, или космически саботаж...
... загадката на "Мир" остава необяснена.
Следва...
Странни наблюдения на последната мисия до Луната.
Най-лесното обяснение на въпроса:
защо не продължихме с мисиите след Аполо 17,
е, че някой там ни е казал да стоим далеч от Луната.
Докато един астроном търси астероиди,
той открива нещо неочаквано.
Беше изумително.
Обектът не беше сам в небето, имаше нещо с него.
Това е голяма загадка.
На границата на Слънчевата система.
НЕОБЯСНЕНИТЕ СЛУЧАИ НА НАСА
Изглежда, че нещо преследва астронавтите на Аполо 17.
Виждате много тънък правоъгълен обект,
който се носи в небето, сякаш лети.
Дали някой наблюдава астронавтите?
Какво е това нещо, което лети над лунната повърхност.
Дали това е предупреждение:
"Оставете Луната. Тя не е ваша, а наша."
Лунен страж
Това е най-великия момент в моя живот.
14 декември 1972 г.
Астронавтите от Аполо 17 Юджийн Сърнън и Джак Шмит
поставят експлозиви на Луната.
Астронавтите поставили на повърхността 7 сеизмографа,
а взривовете трябвало да разкрият вътрешния строеж на Луната.
Взривовете са част от геологически експеримент
за установяване състава на горния, повърхностен слой на Луната.
Преди тръгването Сърнън решава да направи няколко снимки.
След няколко години
една от снимките привлича вниманието на астронома Джим Скоти.
Разглеждайки снимките, виждах предимно черно небе,
но на едната снимка горе имаше малка черта.
Помислих си, че може да е някакво естествено или изкуствено явление.
Какъв е този странен правоъгълник летящ над Луната?
Дали е някакъв кораб или... какво е това?
Може би някой ни наблюдава,
докато ходим по лунната повърхност?
Ако видя нещо, което не мога да разпозная веднага,
мога да използвам научни методи, или просто да дам заключение.
Аз предпочитам научния метод.
Сега можем да разгледаме снимките с по-добро качество
и гледайки обекта, ми хрумва една идея...
Скоти смята, че отговорът се намира в Джак Шмит.
НАСА го включва в екипажа на Аполо 17, защото е геолог.
Да видим дали ще мога да отчупя този ъгъл...
Джак Шмит беше първият учен стъпил на Луната
и единственият геолог разхождал се по нея.
Почвата е... много лепкава.
Трябва да знаем в детайли къде...
и каква е концентрацията на различните минерали.
Искали са да разберат къде са полезните изкопаеми.
Даже оттук се вижда, оранжева е.
Астронавтите откриват следи от титан и други екзотични минерали.
И са нетърпеливи да продължат с проучването.
Нямаме време, Тони. Трябва да побързаме.
Трябва да действат по график. Не е важно какво са намерили.
Запасът от кислород свършва и е време да се завръщат.
Точно преди да се върнат на модула,
Сърнън задава на геолога странен въпрос.
Юджийн Сърнън пита:
"Може ли да хвърля чука? Свърши ли с него?"
Джак казва: "Нека аз го хвърля, аз съм геологът."
Ако си геолог, трябва да можеш да хвърляш. Давай.
Скоти смята, че именно в този разговор се крие ключа
към аномалията от снимката на Сърнън.
Вероятно тези 3 снимки са направени от Сърнън,
който е носил камера с черно-бял филм,
и е напълно в негов стил да заснеме чук в полет.
Загадката е разрешена.
Това затваря златната страница
от ерата на космическите изследвания.
Човечеството никога не се завръща на Луната.
Една страница е затворена, но се отваря нова
в най-далечните кътчета на Слънчевата система.
Поясът на Кайпер е новата загадка в Слънчевата система.
Голяма неизвестна.
Но нещо липсва.
Някога трябва да е било там.
Повече от 90% от това, което трябва да е там, е изчезнало.
Защо поясът на Кайпер изчезва?
Много неща не разбираме, това е пълна мистерия.
Нашественик в пояса на Кайпер
Хаваи. Август 2001 г.
Дж. Дж. Кавелаарс изучава поясът на Кайпер -
огромна област в края на Слънчевата система.
Използвайки наземен телескоп,
той търси отломки, останали при образуването на планетите.
На практика ние сме археолози, правим разкопки в небето
и търсим обекти, чрез които да разберем
еволюцията на планетарната ни система.
Той следи малък обект, обозначен с номер 2001 QW322.
Въвеждам координатите му в контролната система на телескопа,
той се завърта към зададената точка
и получавам изображение.
Но това не е обичайно наблюдение.
Беше изумително.
Обектът не беше сам в небето, имаше нещо с него.
Това бил симетричен обект,
два малки астероида, които взаимно се привличат.
Това би трябвало да е невъзможно.
Между тях има почти 130 хил. км,
десет пъти повече от диаметъра на Земята.
Невероятно е, че два толкова малки обекта
могат да се привличат от такова огромно разстояние.
Но те се привличат... и има други като тях.
Това не е единственият двоен обект в Слънчевата система.
Сега знаем, че там обикалят много такива обекти.
Това води учените до потресаващо заключение.
За да може това да се случи,
99% от материята, образуваща пояса на Кайпер,
трябва да е изчезнала.
Може ли да е станало по естествен път?
Една от водещите теории защо поясът може съвсем да изчезне,
предполага, че газовите гиганти Юпитер, Сатурн, Нептун и Уран,
не са се образували там, където се намират сега.
Смятаме, че може би e имало нещо като космически билярд
и орбитите на планетите не са били на сегашните им места.
Това са важни играчи в Слънчевата система,
чието тегло е оказало своето влияние.
Според теорията, тяхното гравитационно въздействие
е избавило вселената от многото боклук в пояса на Кайпер.
Астрономът Марк Дантонио има друга теория.
Той обвинява един неизвестен нашественик,
който събира по пътя си материя от Слънчевата система.
Това тук е симулация на поясът на Кайпер.
Ще използваме този магнит и ще го завъртим отдолу.
Може за видите как неговото въздействие
привлича и дърпа частици по пътя си.
В пояса на Кайпер това е заменено с планети и астероиди.
Възможно е в системата ни да е имало повече планети от днес.
Ако са били повече, тогава...
една част може да са погълнати от Юпитер,
или от другите планети.
Или пък са напуснали Слънчевата система,
повличайки със себе си голяма част от пояса на Кайпер.
Поясът на Кайпер е новата загадъчна зона в Слънчевата система.
Голяма неизвестна на далечния край на системата.
И НАСА изпрати натам изследователска мисия.
Нарича се "Нови хоризонти" и целта й е Плутон.
Всички тези въпроси така и ще си останат без отговори,
докато "Нови хоризонти" не се добере до там
и не отговори на някои от тях.
Непрестанното търсене на отговори,
отведе НАСА до края на Слънчевата система и отвъд.
Всъдеходи кръстосват далечни планети,
а телескопи гледат далечни звезди.
Разкриват загадките на планетите.
Изследователите получават напълно нови възможности.
Отговорите на най-големите космически въпроси
са някъде там.
Превод и субтитри: membership © 2015